Ортопедія. М. М. Рожко,ортопедична стоматологія
![]()
|
Захворювання скронево- нижньощелепного суглоба Захворювання скронево-нижньощелепного суглоба в клініці ортопедич- ної стоматології спостерігається досить часто у вигляді хронічних процесів і посідають особливе місце у плані діагностики та лікування через різноманітну, складну клінічну картину. Скронево-нижньощелепний суглоб уражається ізольовано або одночасно з іншими з'єднаннями специфічними та неспецифічними інфекційними захво- рюваннями (туберкульоз, сифіліс, ревматизм, порушення обміну речовин, ен- докринні порушення, інтоксикації, що спричиняють поліартрити). Причина- ми ізольованих захворювань звичайно є травми, запальні процеси у прилеглих тканинах скронево-нижньощелепного суглоба. Особливе місце у порушенні роботи скронево-нижньощелепного суглоба належить підвищенню тонусу жувальних м'язів та порушенню їх функції. Не можна не враховувати у патогенезі захворювань скронево-нижньощелепного суглоба і роль порушень взаємовідношень. Правильному діагностичному процесу стає на заваді відсутність єдиної класифікації захворювань суглоба. Дані літератури та клінічні спостереження свідчать, що в етіології і патогенезі захворювань скронево-нижньощелепного суглоба мають значення вищеназвані причини. Необхідно підкреслити взає- мообумовленість усіх цих етіологічних моментів. р. Ю.А.Петросов запропонував робочу класифікацію, згідно з якою функціональні порушення та захворювання скронево-нижньощелепного суг- лоба поділяють на 5 груп. Дисфункціональні стани суглоба: — нейром'язовий синдром; — синдром; — звичні вивихи в суглобі. 2. Артрити: — гострі інфекційні (специфічні, неспецифічні); — гострі травматичні; — хронічні ревматичні, ревматоїдні та інфекційно-алергійні. 3. Артрози: — післяінфекційні (неоартрози); — післятравматичні остеоартрози; — міогенні остеоартрози; 475 Захворювання скронево-нижньощелепного суглоба — обмінні артрози; — анкілози (фіброзні та кісткові). 4. Поєднані форми. 5. Новоутворення (доброякісні і злоякісні) та диспластичні пухлиноподібні процеси. БОЛЬОВИЙ СИНДРОМ У РАЗІ ДИСФУНКЦІЇ СКРОНЕВО-НИЖНЬОЩЕЛЕПНОГО СУГЛОБА Про тісний зв'язок захворювань скронево-нижньощелепного суглоба з по- рушеннями в зубо-щелепній системі писали багато авторів. Виникнення дис- станів скронево-нижньощелепного суглоба на тлі порушень нейром'язового комплексу звичайно пов'язують з різними причинами: психо- генним чинником, чинниками механічного перевантаження м'язів, професією, функціональними та органічними змінами в різних відділах центральної і пе- риферійної нервової системи, порушеннями, помилками під час ортопедичного лікування тощо. Описані суглобові симптоми у поєднанні з парестезіями ротової порожни- ни. Ці симптоми відомі під назвою "синдром який включає в себе: біль, хрусткіт, шум та клацання у суглобі, біль у вусі й завушній ділянці, голов- ний біль, запаморочення, і шум у вухах, сухість у ротовій порож- нині, печію у горлі, носі та язиці, посмикування і тризм жувальних м'язів. Опи- саний Костеном у 1936 р. симптомокомплекс не спостерігається у клініці у хво- рих із захворюваннями скронево-нижньощелепного суглоба, а лише окремі сиптоми. Костен вважав, що виникнення симптомокомплексу пов'язано зі зни- женням міжкоміркової висоти, тому під час діагностики даних захворювань не потрібно використовувати термін "синдром Костена". Адже синдром — це ком- плекс симптомів, які постійно спостерігаються у разі певного захворювання. Якщо уражений скронево-нижньощелепний суглоб, симптоми непостійні і рідко спостерігаються усі разом. Причину розвитку дисфункції у більшості випадків вдається виявити під час збирання анамнезу захворювання. Звичайно вона виявляється у вигляді різних симптомів: болю у м'язах, шуму у вухах, глосодинії тощо. Але порушення функції нейром'язового комплексу дуже рідко розвивається ізоль- овано. Часто вони поєднуються з порушеннями взаємовідношень, а також елементів суглоба, які характерні для прикусу, що знижується, або ди- стального зсуву нижньої щелепи. Важливе місце у виникненні больового синдрому належать парафункціям жувальних м'язів та язика, до яких відносять бруксизм, що спостерігається у молодих та у 6% людей похилого віку. Від ступеня порушень функції скронево-нижньощелепного суглоба та при- чин, що їх зумовили, залежить обсяг спеціальної стоматологічної допомоги. 476 АРТРИТИ. АРТРОЗИ. КЛІНІКА Артрит — це запальний або дистрофічний процес скронево-нижньощелеп- ного суглоба. За даними майже 96% випадків захворю- вань з цим діагнозом є функціональним нервово-м'язовим порушенням або дегенеративним ураженням. За наявності у хворих будь-яких больових відчуттів у суглобі ставлять діаг- ноз "артрит". Істинні артрити спостерігаються досить рідко і можуть бути зу- мовлені такими причинами: поширенням на суглоб запальних процесів із при- леглих тканин, остеомієлітом, флегмонами, паротитом, травмами суглоба, ди- тячими інфекціями. Правильну діагностику утруднює і малоінформативність рентгено- дослідження скронево-нижньощелепного суглоба. Артроз — це дегенеративний процес у скронево-нижньощелепному суг- лобі. Спостерігаються артрози та деформівні артрози значно частіше, ніж арт- рити. До появи артрозу звичайно призводять постійна хронічна травма у разі аномалій прикусу, порушення взаємовідношень, помилки під час ортопедичного лікування, гіпертонус жувальних м'язів, гормональні зміни. Дегенеративні процеси, що відбуваються у скронево-нижньощелепному суглобі, Д.Г.Рохлін розглядав як за своєю природою явища перед- часного старіння. Тому дегенеративні процеси розвиваються тоді, коли пору- шується зовсім незначно рівновага між навантаженням, яке припадає на суг- лоб, та фізіологічною витривалістю його тканин. Грунтуючись на вищесказаному, можна виділити два основних причин- них моменти. Перший — навантаження припадає на змінені хрящові тканини суглоба або за умови їх нормального стану збільшується навантаження на них, другий — це поєднання обох чинників. Механізм виникнення артрозу: кісткова тканина пристосовується до пе- ревантажень шляхом збільшення площі суглобових поверхонь за рахунок утворення крайових кісткових розростань або шляхом ущільнення нормаль- них пластинок, тобто склерозу. Принципове лікування захворювань суглоба, крім пухлин, можно уявити у вигляді трьохетапної схеми (схема 4 Н.О.Хватова, 1928). ВИВИХ ТА ПІДВИВИХ НИЖНЬОЇ ЩЕЛЕПИ У клініці виділяють вивих та неповний вивих нижньої щелепи. Вивих - це стійке зміщення суглобової головки за межі її фізіологічної рухомості. Повний вивих — це відсутність контакту суглобових поверхонь. У разі неповного виви- ху (підвивих) зберігається частковий контакт суглобових поверхонь, але у не- 477 Схема 4. План ведення хворого з ураженням скронево-нижньощелепного суглоба (крім пухлин) за Хватовою відповідних місцях, суглобова головка розташовується біля вершини або дещо заходить за вершину суглобового горбка. До причин, що зумовлюють вивихи нижньої щелепи, необхідно віднести та неінфекційні захворювання туберкульоз, отит, скарлатина тощо), а також травми щелепно- лицевої ділянки, аномалії розвитку системи, деформації прикусу. Вивихи бувають вроджені, травматичні, звичні, хронічні та патологічні. Безпосередніми причинами, з якими хворі пов'язують початок захворю- є травма, широке відкривання рота під час сміху, позіхання або під час 478 видалення зубів; причиною бути також проведення ларингоскопії. Голов- ною патологічною ланкою у виникненні вивихів є порушення функції жуваль- них м'язів, яке призводить до дискоординації скорочень, що є однією з головних причин ненормальних екскурсій головки нижньої щелепи. Провідним симптомом у разі вивихів нижньої щелепи є клацання у суг- лобі під час відкривання та закривання рота. Іншим важливим симптомом є біль, який посилюється під час вживання їжі. Залежно від часу, що пройшов з моменту травми, вивихи поділяють на гострі та застарілі. Вивихи та підвивихи нижньої щелепи ще можуть бути од- нобічними та двобічними. вивих проявляється напіввідкритим ротом, зміщенням нижньої щелепи вперед та вниз, напруженістю жувальних м'язів і больовими відчуття- ми в ділянці вуха. У разі підвивихів відкривання рота вільне, але воно супро- воджується клацанням у суглобі та болючістю. Діагностика вивихів і підвивихів проводиться за допомогою пальпації суг- лоба, вивчення його рухів та дослідження суглоба рентгенологічно в бічній проекції за умови максимально відкритого рота. За наявності звичного вивиху головка нижньої щелепи розміщується спереду суглобового горбка, втрачаю- чи з ним контакт. За наявності звичних підвивихів вона знаходиться дещо спе- реду від вершини суглобового горбка, але контакт з його переднім скатом збер- ігається. Розміщення головки в суглобовій ямці під час широкого відкривання рота є також характерною ознакою хронічних артритів та артрозів. Надання невідкладної допомоги у разі вивихів полягає в наступному. У важких випадках необхідно провести знеболення за або інфільтраційну анестезію. Хворого необхідно посадити на низький стілець або стоматологічне крісло в залежності від умов управлення, щоб голова міцно упиралася у стіну або спинку крісла, а нижня щелепа знаходилась на рівні ліктьового суглоба опущеної руки лікаря. Лікар стає спереду хворого і вводить великі пальці обох рук, які щільними шарами марлі або рушником, на жувальні зуби нижньої щелепи справа та зліва, за відсутності зубів — на коміркову частину. Вільні пальці охоплюють тіло нижньої щелепи знизу. Дуже важливим моментом є поступове, без різких рухів відтягування нижньої щеле- пи донизу з одночасним поворотом підборіддя догори, що призводить до зміщен- ня головок нижньої щелепи нижче суглобових горбків. Досягнуте при цьому розтягнення зв'язок суглоба дозволяє легким поштовхом назад поставити го- ловки щелепи на місце в суглобові ямки. У момент ковзання чути характерне клацання з наступним рефлекторним стисканням щелеп. Під час поштовху необхідно дуже швидко забрати великі пальці з поверхні жувальних зубів з метою запобігання їх прикушуванню. Після управлення вивиху необхідно здійснити іммобілізацію нижньої ще- лепи пов'язкою, стандартною пластмасовою пращою або міжщелепним лігатурним зв'язуванням на 12-14 днів. За наявності у хворих звичних вивихів рекомендуються ортопедичні методи лікування. 479 Захворювання скронево-нижньощелепного суглоба МЕТОДИ ЛІКУВАННЯ ЗАХВОРЮВАНЬ СКРОНЕВО-НИЖНЬОЩЕЛЕПНОГО СУГЛОБА Методи ортопедичного лікування захворювань скронево-нижньощелепно- го суглоба передбачають проведення заходів, спрямованих на відновлення висоти, нормалізацію положення нижньої щелепи, усунення деформацій поверхонь зубних рядів та передчасних контактів, відновлення часткової і повної втрати зубів зубними протезами, а в разі необхідності — застосування міогімнастики та фізіотерапії. Нижче ми розглянемо особливості надання ортопедичної допомоги у разі захворювань скронево-нижньощелепного суглоба. До особливостей надання ортопедичної допомоги хворим з парафункція- ми жувальних м'язів відносять: 1) зняття болю у жувальних м'язах та норма- лізацію функції скронево-нижньощелепного суглоба; 2) усунення оклюзійних порушень; 3) профілактику подальшого стирання зубів; 4) раннє протезуван- ня за наявності дефектів зубних рядів у будь-якому віці; 5) розширення пока- зань до шинування зубів у разі появи перших ознак первинного травматичного синдрому. Першим етапом надання ортопедичної допомоги у разі парафункцій жу- вальних м'язів є виготовлення оклюзійних кап на зубний ряд нижньої щелепи із швидкотвердіючої пластмаси. Для цього знімають повні анатомічні відбитки масами і за ними виготовляють гіпсові моделі із супергіпсу. Для визначення шляху введення та виведення капи моделі вивчають у метрі. Підготовлену модель гіпсують в артикулятор. Підвищення висоти при- кусу на капі не повинно перебільшувати 2-3 мм. капу моделюють із а поверхню допоміжної моделі змазують ізоляційним ма- теріалом Приготовлене пластмасове тісто вміщують на модель, змикають артикулятор і проводять бічні рухи нижньої щелепи. Над- лишки пластмаси по межі капи зрізають. Після капу оброб- ляють та полірують. Після того її приміряють і фіксують на зубах нижньої ще- лепи. Корекцію та контроль проводять на другий день. У подальшому огляди проводять 1 раз на тиждень. Хворі зазначають, що через 5-7 днів користування капою біль у жуваль- них м'язах зменшується, а через 3-4 тиж значно зменшуються парафункції Поліпшення м'язової діяльності настає через 3-4 міс користування капою. Надання ортопедичної допомоги у разі порушення оклюзійних співвідно- шень зводиться до пришліфовки попередніх контактів та створення Ортопедичне лікування незнімними контрукціями зубних протезів у рих з парафункціями жувальних м'язів необхідно проводити якнай швидше, після втрати навіть одного моляра. Перевагу слід надавати суцільно литим конструкціям, це дозволяє проводити корекцію оклюзії на протезах 480 Необхідно відмовитися від використання зольних сплавів, оскільки вони знач- но м'якші, тому швидше буде відбуватися перфорація коронок. Необхідно розширити показання до шинування зубів у разі появи перших ознак захворювання тканин пародонта. У разі застосування знімних протезів необхідно використовувати тільки пластмасові зуби, оскільки стирання пластмасових зубів компенсує дію незвич- них та неприродних що, в свою чергу, знімає неадекватне навантаження на коміркову частину та комірковий відросток. Протипоказано використову- вати у знімних конструкціях зубних протезів фарфорові зуби, що буде приско- рювати атрофію коміркових частин та відростків. Хворим з парафункціями жувальних м'язів рекомендують використову- вати сухе тепло. За наявності стійкого болю застосовують іонофорез 5% розчи- ну саліцилату натрію у ділянку скронево-нижньощелепного суглоба, діади- намічні та струми. За погодженням з невропатологом та психіатром таким хворим можна при- значати малі транквілізатори. Ортопедичні заходи щодо лікування у разі вивихів та підвивихів нижньої щелепи полягають у вправленні вивиху та створенні перешкод для широкого відкривання рота. Цього досягають за допомогою використання різних знімних і незнімних апаратів. До знімних апаратів належать апарати Шредера, Поме- Ядрової. Для них характерним є те, що вони складають- ся з фіксувальної піднебінної пластинки або капи та пелота, який упирається у гілку щелепи і перешкоджає широкому відкриванню рота (мал. 224). Мал. 224. Знімні апарати для лікування у разі вивихів та підвивихів скронево-нижньо- щелепного суглоба: а — за Шредером; б — за Померанцевою-Урбанською; в — за Ядровою 481 Захворювання суглоба Недоліком цих апаратів є те, що вони ушкоджують слизову оболонку ро- тової порожнини з утворенням виразок, а це спричинює пос- тійний біль. З незнімних апаратів найефективнішим є апарат Ю.А.Петросова (мал. 225), що являє собою незнімну обмежувальну шину. Шина складається з фіксу- частини та обмежувача відкривання рота. частина являє собою блок коронок, які покривають непротезовані зуби. До нижньої коронки припаюють вісь, на яку шплінтують кінець двоплечого шарніра. Для того щоб шплінт не уражав слизову оболонку ротової порожнини, його покривають швидкотвердіючою пластмасою. На верхньому блоці коронок роз- міщують обмежувальне кільце, яке знаходиться на відстані 5-6 мм від осі. На кінці шарніра є обмежувач, який регулює відкривання рота. У ротовій порожнині апарат Петросова накладають так. Спочатку за- кріплюють шарнір на вісь і за умови відкритого рота визначають місце, де буде розміщено обмежувач. Відстань між центральними різцями повинна складати 22-23 мм. Потім шарнір знімають і за позначкою надягають на нього обмежу- вач. Надлишок шарніра спилюють, а обмежувач запаюють. Потім уже в ротовій порожнині шарнір установлюють на вісь, шплінтують, покриваючи шплінт са- мотвердіючою пластмасою. Обмежувач має овальну форму, витягнуту спере- ду дозаду. Це дозволяє запобігти ушкодженню слизової оболонки порожнини рота. Протипоказаннями до використання апарата Петросова є захворювання тканин пародонта з рухомістю зубів ступеня, а також відсутність зубів- антагоністів. За відсутності умов для використання апарата Петросова необхідно вико- ристовувати апарат або Ядрової. Апарати не потрібно знімати навіть за нормалізації відкривання рота (а таке поліпшення настає че- рез 3-4 тиж), тому що існує небезпека виникнення 225. апарат ЮАПетросова для лікування у разі вивихів та підвивихів скронево-нижньощелепного суглоба 482 Мал. 226. відкривання рота Існує простий, зручний для хворих та неважкий для кожного лікаря метод лігатурної пов'язки-обмежувача, яка накладається на дві пари зубів-анта- гоністів. Для обмеження рухів нижньої щелепи використовують капронову нитку діаметром 0,4 мм, уводячи її у міжзубний проміжок. З піднебінного або язико- вого боку кінець лігатури обводять навколо шийки одного зуба і виводять че- рез сусідній міжзубний проміжок у присінок ротової порожнини. Потім цей же кінець лігатури проводять нижче або вище від другого кінця нитки й уводять у сусідній міжзубний проміжок біля другого зуба. З піднебінного боку лігатуру обводять навколо шийки зуба і виводять її кінець через перший міжзубний проміжок так, щоб поперечний відрізок нитки розташовувався між її кінцями й один кінець нитки був довший від іншого. Кінці нитки зв'язують між собою так, щоб вони щільно фіксувалися на корон- ках зубів (мал. 226). Потім довшим кінцем лігатури так само зв'язують однойменні зуби-анта- гоністи протилежної щелепи, залишаючи між ними проміжок, який забезпе- чить обмеження відкривання рота протягом 6-8 тиж. Таким чином, ортопедична допомога у разі захворювань скронево-нижньо- щелепного суглоба розглядається як захід щодо профілактики, лікування та реабілітації хворих. 483 Захворювання скронево-нижньощелепного суглоба ПИТАННЯ ДЛЯ САМОКОНТРОЛЮ класифікація захворювань скронево- нижньощелепного суглоба? симптомами проявляється больовий синдром скронево- нижньощелепного суглоба? З.Дайте характеристику синдрому Костена. Які причини призводять до виникнення артритів? 5. У чому полягає диференційна діагностика між артритами та артрозами? невідкладна допомога у разі звичних вивихів нижньої щелепи? особливості ортопедичного лікування у разі захворювань скронево-нижньощелепного суглоба? 8.Які апарати використовують у разі лікування підвивихів та вивихів нижньої щелепи? 9.Які заходи профілактики під час захворювань скронево- нижньощелепного суглоба? 10. Який прогноз під час захворювань скронево-нижньощелепного суглоба? 484 |