Гроші та кредит (Михайловська, Ларіонова). Навчальний посібник рекомендовано Міністерством освіти І науки України Львів "Новий Світ2000"
![]()
|
валютними цінностями - надзвичайно важливий і ефективний елемент грошової системи. В усіх країнах він активно використовується для захисту і забезпечення сталості національної валюти. Потреба встановлення й регулювання валютного курсу випливає з особливостей виконання грішми функцій світових грошей. Українська гривня, як і будь- яка інша національна грошова одиниця, є законним купівельним та платіжним засобом тільки на території України. За межами України гривня має бути обмінена на ту валюту, яка є законною для певної країни. Емісійна валюта - законодавчо встановлений порядок випуску й обігу нерозмінних на золото кредитних і паперових грошових знаків. Різні економічні та історичні передумови виникнення й використання кредитних і паперових грошей визначили різний порядок їх емісії. Емісійні операції (операції з випуску та вилучення грошей з обігу) у Державах історично виконують: 106 ГРОШІ ТА КРЕПИТ > центральний (емісійний) банк, який користується монопольним правом випуску банківських білетів (банкнот), які становлять найбільшу частку готівкового грошового обігу; > в окремих виняткових випадках емісія грошових знаків може доручатися Міністерству фінансів (його скарбниці). У такому разі грошові знаки називаються казначейськими білетами. Суттєва відмінність між зазначеними видами грошових знаків полягає у різних механізмах їх емісії - порядку випуску в обіг та вилучення з обігу. Емісія казначейських білетів використовується безпосередньо для покриття бюджетних витрат і допускається, як правило, в умовах глибокої кризи державних фінансів. Емісія банківських білетів використовується для кредитування центральним банком комерційних банків та урядових структур. В економічно розвинутих країнах грошовий обіг більш ніж на 90% здійснюється у формі безготівкових розрахунків. Таким чином збільшення грошової маси в обігу відбувається не за рахунок емісії банкнот (готівкових грошей), а завдяки депозитно-чековій емісії. Емісія банкнот пов'язана з касовим обслуговуванням народного господарства: комерційних банків, державного бюджету тощо, коли необхідне збільшення касового резерву готівкових грошей. Депозитно-чекова емісія виконується у процесі кредитування емісійним банком комерційних банків. Сучасні висококомп'ютеризовані банківські технології відкрили можливість надати переважній частині грошової маси депозитну форму, тому що у грошових системах усе більшого значення набуває державне регулювання безготівкового грошового обороту. Поскільки безготівковий оборот грошей здійснюється за банківськими рахунками і не виходить за межі банківської системи, це спрощує регулювання та контроль за законністю платіжних операцій, що створює сприятливі умови для захисту загальносуспільних інтересів, а також інтересів учасників грошового обороту. Разом з тим депозитна форма не захищає гроші від знецінення. Адже безпосередньо відповідальність за забезпечення депозитних грошей несе той банк, в якому відкриті рахунки. А банки, як відомо, мають схильність до банкрутства, яке спричинює повну чи часткову втрату вкладниками своїх коштів. Навіть у високорозвинутих країнах щорічно банкрутують десятки банків, не кажучи вже про молоді країни, в яких банківські системи тільки формуються. ТЕМА 4 Грошові системи 107 Крім того, депозитні гроші приводяться у рух командами, які надходять у банки ззовні у паперовій чи електронній формі. Це відкриває можливості для несанкціонованого втручання у використання депозитних грошей як з боку працівників банків, так і третіх осіб. Світова банківська практика знає неодноразове втручання сторонніх у комп'ютерні мережі, завдяки чому були викрадені величезні кошти. У готівковому грошовому обороті теж є багато питань, які не вирішуються у межах розглянутих вище елементів грошової системи (найменування грошової одиниці, види та купюрність грошових знаків). Поскільки готівка обертається поза банками, це робить її дуже зручною для обслуговування незаконних, антисуспільних операцій та видів діяльності. Мова йде про обслуговування наркобізнесу, грального бізнесу, сексбізнесу, ухилення від сплати податків, контрабанду тощо. В усіх цих випадках гроші використовуються тільки у готівковій формі. Грошові знаки піддаються також підробці. Фальшування сьогодні загрожує багатьом валютам світу, стало чи не найприбутковішим видом підпільного бізнесу, що тісно переплітається з іншими його сферами і набуває міжнародного характеру. Зважаючи на вказані обставини, держави не обмежуються технічними заходами щодо посилення захисту купюр від підробки чи боротьби з фальшивомонетниками, а вживають заходів регламентації і контролю операцій з готівкою. Хоч ці заходи певною мірою обмежують право власності особи на її грошові кошти, законодавство змушене йти на такі обмеження. В Україні ведеться активна боротьба за фальшуванням грошових знаків. Українська валюта має високий рівень захисту. Касові центри банків забезпечуються пристроями для визначення фальшивих знаків, ведеться відповідна підготовка касових працівників. Активізуються зусилля у плані розкриття злочинних груп, що займаються підробкою грошових знаків. Так молода грошова система України формує всі засоби захисту своєї національної валюти. Інституцією, яка здійснює грошово-кредитне і валютне регулювання в Україні, є Національний банк України - незалежний фінансово- кредитний орган. НБУ проводить незалежну грошову (монетарну) політику. Відповідно до Конституції України, основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. 4.2. Структура грошової системи Кожна країна формує власну грошову систему, прагнучи надати їй повну незалежність, і визначається її внутрішнім законодавством, тобто є явищем суто національним. Наявність такої суверенної грошової системи є однією з ключових ознак політичної та економічної самостійності держави. Водночас усі сучасні грошові системи мають майже однакову структуру і складаються з таких основних підсистем (рис. 4.2). Рис. 4.2. Структура грошової системи. Кожна із вказаних підсистем має свій особливий об'єкт регулятивного впливу, який обмежується певною формою чи сферою грошового обороту. *Безготівковий грошовий обіг - це грошовий обіг, за якого рух грошей здійснюється шляхом перерахунків у кредитних установах або зарахування взаємних вимог [6, с 292] * Безготівкові розрахунки - розрахунки, що проводяться без участі готівки, тобто у сфері безготівкового обігу [7, с 79]. Безготівкові розрахунки у своїй цілісній сукупності формують певну систему, яка виступає основною підсистемою грошової системи в цілому. Взаємозв'язок між структурними складовими системи безготівкових розрахунків показано на рис. 4.3. Від організації безготівкових розрахунків у господарському обороті залежить ефективність функціонування економіки в цілому і кожного суб'єкта підприємницької діяльності зокрема. Головне завдання безготівкового платіжного обороту - забезпечити своєчасне отримання кожною господарською організацією коштів за поставлену продукцію та надані послуги, тобто в кінцевому результаті сприяти прискоренню обігу коштів у розрахунках. ТЕМА 4 Грошові системи 109 Рис. 4.3. Струтура системи безготівкових розрахунків. Обсяг безготівкового грошового обороту у державі залежить від багатьох чинників, а саме від: розміру ВВП держави, податкової політики, інфляційних процесів, структури виробництва, банківських процентних ставок за кредитами і депозитами, цінової політики, стану банківської платіжної системи та ін. Найпоширеніша сфера безготівкових розрахунків - це розрахунки за продукцію та послуги, що здійснюються у двох основних формах: > акцептноінкасовій - коли поставка передує оплаті; > акредитивній - коли оплата передує відправленню продукції. Безготівкові розрахунки поділяються за різними ознаками: 1. За об'єктом розрахунків, тобто залежно від призначення платежу виокремлюють дві групи: ^ розрахунки щодо товарних операцій - платежі за товарно- матеріальні цінності, надані послуги і виконані роботи; ^ розрахунки щодо нетоварних операцій - оплата податків та перерахування інших платежів до бюджету, одержання і повернення банківських позичок, страхових сум тощо. 2. Залежно від місця проведення безготівкових розрахунків Розрізняють: 110 ГРОШІ ТА КРЕДИТ > внутрішньодержавні (які у свою чергу поділяються на міжміські - розрахунки між постачальниками і покупцями, яких обслуговують установи банків, розташовані в різних населених пунктах; внутрішньо- міські - що здійснюються у межах одного населеного пункту); > міждержавні розрахунки - між суб'єктами господарювання, які розташовані на територіях різних держав. 3. Залежно від способу реалізації продукції безготівкові розрахунки поділяються на: > прямі- безпосередньо між постачальником і покупцями; > транзитні - здійснюються за наявності проміжних структур. Для створення ефективної системи безготівкових розрахунків принципове значення має правильне визначення її принципів - основних нормативних положень, якими слід керуватися, щоб безготівкові розрахунки максимально сприяли прискоренню народногосподарського обороту. Виділяють такі основні принципи організації безготівкових розрахунків. 1. Кошти всіх господарських суб'єктів підлягають обов'язковому зберіганню на поточних та інших рахунках в установах банків. 2. Розрахунки з покупцями за товарно-матеріальні цінності і послуги проводяться, як правило, після відпуску продукції або надання послуг. 3.Учасники безготівкового обігу відкривають рахунки в банках та інших кредитних організаціях. Рух безготівкових грошей здійснюється за дорученням клієнта відповідної кредитної організації, шляхом оформлення відповідним уніфікованим платіжним документом. Можливе списання грошей і без згоди клієнта у випадках, передбачених законом. 4. Безготівкові розрахунки між підприємствами, організаціями та установами всіх форм власності здійснюються у національній валюті України через банк шляхом перерахування коштів з рахунка платника на рахунок одержувача. 5. Розрахункові документи приймаються банком до виконання тільки в межах наявних на рахунку клієнта коштів. Платежі одного клієнта за рахунок коштів іншого не допускаються. 6. Господарські суб'єкти самостійно вибирають форми безготівкових розрахунків і способи платежу, які обов'язково узгоджуються під час укладання договорів поставок або договорів підряду. У міру реальних ринкових змін в економіці змінюються також принципи ТЕМА 4 Грошові системи 111 організації безготівкових розрахунків, виникають і формуються нові принципи. Недотримання принципів організації безготівкових розрахунків призводить до кризи всієї розрахункової системи (платіжної системи). Розглянуті принципи охоплюють регулюючим впливом усі важливі елементи системи безготівкових розрахунків, насамперед їх способи та форми. Спосіб платежу характеризує порядок списання коштів з рахунків платників. У сучасній системі безготівкових розрахунків господарські суб'єкти використовують два основних способи платежу: 1) перерахування коштів з банківського рахунка на рахунок одержувача коштів шляхом відповідних записів щодо них; 2) зарахування взаємних вимог платника й одержувача коштів. Вибір способу платежу суб'єктом господарювання пов'язаний з вимо- гами прискорення самих розрахунків, їх терміновості, зниження витрат на проведення платежів, нормалізації кругообігу коштів, забезпечення безперебійного ходу реалізації продукції. Безготівковий обіг здійснюється в різних формах, встановлених центральним банком. Він також визначає форми платіжних документів і порядок їх оформлення. Вибір форми розрахунків залежить від конк- ретних умов угод та операцій і фіксується у договорах між контрактами. Доцільність використання тієї чи іншої форми розрахунків визначається конкретним господарським завданням, змістом і методом розв'язання фінансових проблем господарськими суб'єктами. Під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Безготівкові розрахунки можуть провадитися на підставі розрахункових документів, які наведені на рис. 4.4. Розрахункові документи є інструментами здійснення безготівкових розрахунків. Кожна окрема форма безготівкових розрахунків має певне економічне навантаження, сильні і слабкі сторони, специфічні особливості та сфери найефективнішого використання. Швидкість та ефективність госпо- дарського обороту безпосередньо залежить від правильності вибору і Доцільності використання тієї чи іншої форми розрахунків. У зв'язку з Цим важливою є проблема подальшого розвитку і вдосконалення таких форм безготівкових розрахунків, які б сприяли оптимізації господарського 112 ГРОШІ ТА КРЕДИТ Рис. 4.4. Інструменти здійснення безготівкових розрахунків. TFMA 4. Грошові системи 113 обороту країни. В останні роки вирішальний вплив на вдосконалення їх справляє швидкий розвиток комп'ютерної техніки. Останньою і дуже важливою складовою системи безготівкових розрахунків є контроль установ банків за додержанням правил розрахунків у народному господарстві. Контроль здійснюється у процесі проведення операцій з безготівкових розрахунків шляхом періодичної перевірки розрахункових документів, аналізу фінансової звітності підприємств і перевірок у них на місцях. Платники та одержувачі коштів (підприємства, організації), зі свого боку, також повинні проводити оперативний контроль проведення безготівкових розрахунків. Суб'єкт господарювання, який не дотримується встановлених строків платежів, повинен сплачувати на користь одержувачів коштів пеню. Розмір пені обчислюється зі суми прискореного платежу, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. У разі затримки зарахування грошових надходжень на рахунок клієнта банки також повинні сплачувати на користь одер- жувачів коштів пеню у розмірі, передбаченому угодою про проведення касово-розрахункових операцій. Якщо всі структурні складові системи безготівкових розрахунків законодавчо врегульовані у державі, то вона буде з найбільшою ефективністю обслуговувати інтереси суспільства в цілому та окремих економічних суб'єктів. Для досягнення фінансової та макроекономічної стабілізації національної економіки України важливе значення також має оптимізація сфери готівкового обігу та підвищення ефективності здійснення готівкових операцій. Готівковий грошовий обіг - це сукупність платежів, що здійснюються готівкою. Готівкові розрахунки - це розрахунки готівкою між: підприємствами і населенням, між: окремими громадянами та на незначні суми між: підприємствами [6, с 404]. У сучасних умовах вирішального значення набувають заходи, спрямовані на скорочення готівкового обігу, а також встановлення належного контролю за веденням операцій з готівкою. Усі такі заходи мають антиінфляційну спрямованість. Сучасні економічні умови вимагають удосконалення організації готівкового обігу (як складової частини грошової системи країни) з приведенням його у відповідність до потреб ринкової економіки. Взаємозв'язок між структурними складовими системи готівкових розрахунків показано на рис. 4.5. 114 ГРОШІ ТА КРЕДИТ Рис. 4.5. Структура системи готівкових розрахунків. Організація готівкового обігу в Україні має будуватися на таких основних принципах: 1. Повне і своєчасне забезпечення потреб економіки у готівці. 2. Постійне зменшення питомої ваги у загальному обсязі гро- шової маси. 3. Запровадження прогресивних технологій та сучасного облад- нання на всіх операціях, пов'язаних з обробкою готівки. 4. Оптимізація витрат на підтримку готівкового обігу. 5. Посилення системи безпеки під час здійснення готівкових операцій та дотримання належного рівня захищеності грошових знаків від підробки. 6. Вдосконалення організації та порядку обліку операцій з го- тівкою на всіх етапах руху готівки. Обсяг готівкового обігу залежить від масштабів емісії готівки, швидкості її обігу, розмірів товарообігу, рівня прибутків населення, темпів інфляції і т.д. Відповідно до Закону "Про банки та банківську діяльність" емісійним центром країни є Національний банк України. На нього покладена організація готівкового обороту й регулювання емісійних операцій, тобто операцій, пов'язаних з випуском грошей в обіг та їх вилученням з обігу відповідно до функцій резервної системи. ТЕМА 4 Грошові системи 115 Для реалізації емісійної функції в установах Національного банку організовуються резервні фонди грошових знаків. Так, розміщення резервних фондів забезпечує своєчасне касове обслуговування комер- ційних банків, дає можливість регулювати покупюрний склад готівкової маси та її відновлення, усуває зустрічні перекази готівки, що прискорює готівковий оборот та зменшує його витрати. Касове обслуговування клієнтів з доручення Національного банку покладається на комерційні банки. Вони задовольняють потреби своїх клієнтів у коштах передусім за рахунок готівки, що надходить у касу банку від клієнтів. Але бувають випадки, коли готівки, що надходить у каси банку, недостатньо для забезпечення поточних потреб. У такому випадку банк складає заявку на підкріплення каси та спрямовує її до регіонального управління Національного банку за три дні до виникнення потреб у готівці. Управління Національного банку, отримавши заявку, має розглянути її обґрунтованість, щоб не допустити емісії грошей понад суму, визначену прогнозним розрахунком касових оборотів. Випуск грошей в обіг здійснюється через оборотну касу установи |