Навчальний посібник за редакцією Д. І. Рижмань Для студентів аграрних вищих навчальних закладів
![]()
|
показників інтенсивності відносять такі, як кількість відпрацьованих одним комбайном машино-днів і окремо машино-змін за сезон. їх розраховують діленням відпрацьованих певним видом комбайнів машино-днів (машино-змін) на середньосезонну кількість комбайнів (як тих, що працювали, так і тих, що не працювали). Продуктивність комбайнів визначають за такими показниками, як кількість зібраних гектарів одним комбайном за сезон, за машино-день і за машино-зміну. Перший з названих показників розраховують діленням зібраної площі певним типом комбайнів на їх середньосезонну кількість, два інших показники - аналогічно з тією лише особливістю, що в знаменнику беруть відпрацьовані машино-дні (машино-зміни). Для зернозбиральних комбайнів визначають і такі важливі показники продуктивності, як обсяг намолоченого зерна одним комбайном за сезон, один машино-день, за одну машино-зміну. При розрахунках цих показників у чисельнику оперують оприбуткованим зерном у бункерній вазі. Про економічність роботи комбайнів судять за показниками собівартості гектара зібраної площі і витрат пального на цю площу. Зокрема, собівартість гектара зібраної площі визначають діленням суми всіх витрат на експлуатацію комбайнів певного виду (оплата праці працівників збирального комплексу з нарахуваннями, амортизація, пальне і мастила, ремонт, транспортні витрати) на збиральну площу. При аналізі роботи комбайнового парку за розглянутими показниками слід пам'ятати, що показник кількості відпрацьованих одним комбайном машино-днів до певного ступеня характеризує тривалість збирання 103 відповідної культури в господарстві. Тому оцінку роботи комбайнів відповідного типу за даним показником доцільно здійснювати з позиції встановлених строків збирання даної культури і з урахуванням показників продуктивності. Станом на 2009 р. багато підприємств мають недостатній рівень забезпеченості тими чи іншими видами комбайнів. Особливо гостро за роки незалежності постала проблема забезпечення зерновими та силосозбиральними комбайнами, які раніше Україна не виробляла. Проте є всі підстави вважати, що вітчизняна промисловість спроможна повністю забезпечити потреби аграрних підприємств, які є досить великими. Лише щорічна потреба в зернозбиральних комбайнах становить 11-13 тис. одиниць. Уже освоєно виробництво зернозбиральних комбайнів «Славутич», «Лан», кормозбиральних комбайнів «Марал», «Поділля-125». На заводі ім. Малишева (м. Харків) створено дослідний зразок зернозбирального комбайна «Зубр» на базі польського комбайна «Вігоп», який має порівняно з останнім більш досконалу схему обмолоту і на 70 % комплектується вітчизняними вузлами та деталями. Завершено створення нового бункерного бурякозбирального комбайна «Збруч». Важливо, що вітчизняні зернозбиральні комбайни значно (в 2-3 рази) дешевші від зарубіжних марок «Джон Дір» (Sohn Deer), Кейс (САSЕ 2166) та інших аналогів, причому за своїми техніко-експлуатаційними характеристиками українські комбайни ні в чому не поступаються іноземним, а за деякими параметрами навіть перевищують останніх. Комбайни «Славутич» і «Лан» за одну годину основного робочого часу збирають (намолочують) по 12-13 т зерна, мають робочу швидкість до 10 км за годину, питомі витрати палива на тонну намолоченого зерна становлять 1,3-1,6 л залежно від урожайності зернових, втрати зерна при збиранні - не більше 1,5 %. Скажімо, норма виробітку комбайна «Лан» за робочу зміну (7 год.) за урожайності до 38 ц/га зерна становить 23,2 га, за урожайності 38-41 ц/га - 18,8 га, 41-45 - 17,4, 45-49 - 16,2, 49-53 - 15 і за урожайності 70-75 ц/га - 10,7 га. Намолот зерна за зміну досягає 75-79 т. Максимальний намолот зерна комбайном «Славутич» досяг 144 т за зміну, причому вітчизняні зернозбиральні комбайни є універсальними і можуть збирати кукурудзу, соняшник, кормові культури. За їх експлуатації зникає проблема забезпечення запасними частинами, а це здешевлює сервісне обслуговування, а отже, і собівартість збиральних робіт. Важливо зазначити, що для визначення переваг тієї чи іншої моделі комбайна потрібно орієнтуватися не лише на його ціну придбання й окремі техніко-економічні характеристики, а й на вартість намолоту тонни врожаю. Адже в цьому показнику знаходять відображення ціна комбайна, експлуатаційні витрати, вартість запасних частин і надійність тощо. За повідомленням Л. Погорілого, вартість намолоту тонни зерна комбайнами КЗС-9-1 «Славутич» і КЗС - 1580 «Лан» становить 7 дол., тоді як John Deer- 9500 - 17, Claas Dominator - 15,5, Massey Fearqusson MF -40 (Канада) - 16 дол. за тонну. 104 Зважаючи на високу продуктивність вітчизняних та зарубіжних комбайнів, багатьом аграрним підприємствам з відносно невеликою земельною площею економічно невигідно придбавати той чи інший вид комбайнів (за світловий день один комбайн може зібрати зернових до 40 га). В зв'язку з цим особливого значення набуває міжгосподарське використання комбайнів, які є одноосібною чи спільною власністю. Важливу роль в організації збиральних робіт відіграють МТС, особливо державні, які комплектуються переважно вітчизняною технікою і їх виробничі послуги є значно дешевшими порівняно з послугами приватних МТС. Важливо за- безпечити гарантоване технічне обслуговування вітчизняних комбайнів. Так, ВАТ «Херсонські комбайни» вже створена і вдосконалюється служба гарантованого сервісного обслуговування комбайнів «Славутич», яка включає потужний склад запасних частин, систему взаємодії з підрозділами заводів - виробників агрегатів та комплектуючих, а також загін регіональних сервісних бригад. 3.3.4. Транспортні засоби аграрних підприємств і ефективність їх використання Великі обсяги і широкий ареал виробництва сільськогосподарської продукції, високий рівень її товарності, необхідність завезення значної маси ресурсів промислового походження для здійснення в сільському господарстві відтворювального процесу, виконання аграрними підприємствами будівельно-монтажних робіт зумовлюють високий рівень транспортоємкості цієї галузі. Даний показник визначається діленням обсягу транспортних робіт у тоннах перевезеного вантажу й окремо в тоннокілометрах на площу ріллі. В багатьох підприємствах транспортоємкість становить 90-100 т і 1500-1700 ткм. В аграрних підприємствах обсяг вантажів у тоннах визначають за технологічними картами вирощування сільськогосподарських культур і виробництва продукції тваринництва з одночасним урахуванням перевезень різних матеріалів (наприклад, будівельних), мінеральних добрив, нафтопродуктів, палива тощо, обсягу робіт по обслуговуванню соціальної сфери. Знайдений обсяг вантажів множать на коефіцієнт повторності їх перевезень і в такий спосіб одержують обсяг транспортних робіт (вантажоперевезень) у тоннах. Коефіцієнти повторності розраховують по кожному виду вантажів діленням загального обсягу перевезень певного виду продукції (виду вантажу) на обсяг її виробництва. Наприклад, якби зерно від комбайна транспортували прямо на елеватор, то коефіцієнт повторності становив би одиницю. Але оскільки зерно транспортується спочатку на тік, а потім після доробки - на елеватор, в комору, а з комори - в кормоцех, на поле (насіння), на ринок і т. д., то коефіцієнт повторності значно зростає. Як свідчить практика, цей коефіцієнт по зерну є в межах 2-2,4, по картоплі - 1,6- 1,8, овочах, фруктах - 1,5-1,6, кормових коренеплодах- 1,7-2,0, сіну з сіяних 105 трав - 1,5- 1,7, зеленій масі - 1,1-1,2, мінеральних добривах - 1,8, по будівель- них матеріалах - 1 і т. д. Обсяг транспортних робіт у тонно-кілометрах, або вантажооборот обчислюють множенням обсягу вантажоперевезень у тоннах на середню зважену відстань перевезень, яку визначають на основі звітних даних. При плануванні цього показника враховують також можливі зміни у вантажопотоках. Обсяг вантажоперевезень у тоннах і вантажооборот у тонно-кілометрах по підприємству залежить від площі землекористування, рівня врожайності культур і продуктивності тварин, спеціалізації гос- подарства, його віддаленості від переробних і заготівельних організацій, залізничної станції, а також від обсягу здійснюваних господарським способом будівельно-монтажних робіт. Чим більший обсяг транспортних робіт по підприємству, тим більше йому потрібно мати транспортних засобів для перевезення вантажів. Водночас на потребу в цих засобах істотно впливає і такий фактор, як клас вантажів. Залежно від питомої ваги вантажів і зумовленого нею коефіцієнта використання вантажопідйомності транспортних засобів розрізняють п'ять таких класів. До першого класу відносять вантажі, які забезпечують використання вантажопідйомності на 100 % (зерно, крім вівса і кукурудзи в качанах, картопля свіжа, борошно, фрукти свіжі в ящиках, камінь, цемент, добрива мінеральні тощо), до другого - з використанням вантажопідйомності на 99-71 % (вовна пресована, зелень городня в ящиках, капуста свіжа, комбікорм, кукурудза в качанах, сіно і солома пресовані, насіння соняшнику тощо), до третього - на 70-51 % (вовна непресована, молоко свіже в бідонах і автоцистернах, нафтопродукти, силосна маса, тютюн, худоба домашня велика тощо), до четвертого - на 50-41 % (зелень городня навалом, кокони шовкопряда, розсада овочева без упаковки, худоба домашня дрібна тощо), до п'ятого класу - з використанням вантажопідйомності менше ніж на 41 % (бавовна). Транспортні роботи в аграрних підприємствах виконуються такими видами транспорту: автомобільним, тракторним, гужовим і в незначних обсягах - трубопровідним (водопроводи, молокопроводи). Співвідношення між окремими видами транспорту і розподіл обсягу перевезень за видами транспортних засобів установлюються у кожному підприємстві з урахуванням таких факторів, як клас вантажу, дорожні умови, відстань перевезень, терміновість, погодні умови, спосіб виконання вантажно- розвантажувальних робіт, технологія виробництва сільськогосподарської продукції. За інших однакових умов критерієм вибору транспортного засобу є мінімізація витрат на тонну перевезеного вантажу. Відповідно до вимог вказаного критерію науковими установами вироблені рекомендації щодо вибору найбільш ефективних транспортних засобів для виконання певних транспортних робіт. Установлено, наприклад, що для перевезення великих партій вантажів на далеку відстань доцільно використовувати бортові автомобілі підвищеної вантажопідйомності. Особливо ефективним є застосування автомобілів з причепами, які дають 106 змогу підвищити їх продуктивність на 45-55 % і знизити собівартість переве- зень на 25 %. На короткі відстані, особливо для перевезення сипучих вантажів, економічно вигідніше використовувати автомобілі-самоскиди. Для внутрішньогосподарських перевезень, особливо вантажів III і IV класів, найкраще використовувати тракторні поїзди. Цей вид транспорту себе також виправдовує на поганих дорогах і коротких відстанях. Проте слід мати на увазі, що за інших однакових умов собівартість тонни перевезень тракторним транспортом в 1,5-2 рази вища, ніж автомобільним. Тому цей вид транспорту потрібно використовувати обмежено. Важливо також пам'ятати, що автомобілі економічно не вигідно використовувати для перевезень вантажів на відстань менше 3 км. Чим вища вантажопідйомність автомобілів, тим раціональніше їх використання на далеких відстанях. Як свідчить практика, в сучасних умовах найефективнішим є застосування автомобілів вантажопідйомністю 4-6 т. Гужовий транспорт доцільно використовувати для перевезення разових вантажів на невеликі відстані. Вибір транспортного засобу повинен здійснюватися і з орієнтацією на досягнення якісних показників транспортного обслуговування, головними з яких є перевезення вантажів вчасно, без втрат і повнота виконання замовлень на транспортні перевезення. Для того щоб визначити потребу в середньорічній кількості відповідних транспортних засобів, необхідно із загального обсягу транспортних робіт підприємства виділити їх частки, які доцільно виконувати автомобільним, тракторним і гужовим транспортом. Тоді потребу в середньорічній кількості автомобілів визначають діленням обсягу перевезень даним видом транспорту на продуктивність середньооблікової автомобіле-тонни (остання коливається в межах 800-1190 т), а потім на середню вантажопідйомність автомобіля. Необхідну кількість автомобілів (Па) можна визначити за місяцем найбільших перевезень ними вантажів, користуючись формулою: де Ог - обсяг транспортних робіт, у тоннах; t нр - час простою автомобіля під навантаженням і розвантаженням, год.; Д - кількість днів у місяці; Тд - тривалість роботи автомобіля протягом дня, год.; В - вантажопідйомність 1 автомобіля, т; Кв - коефіцієнт використання вантажопідйомності. Середньорічну потребу в тракторних причепах визначають діленням обсягу перевезень у тоннах, що припадає на тракторний транспорт, на річну продуктивність причепів у розрахунку на тонну їх вантажопідйомності. Залежно від конкретних умов рівень наведеної продуктивності коливається в межах 380-420 т. За рекомендаціями наукових установ, потреба в тракторних причепах в 107 розрахунку на 1000 га сільськогосподарських угідь становить для Степу - 9,8 од., Лісостепу - 11,4 і для Полісся - 12,2 од. Потребу в робочих конях визначають, виходячи з того, що одиниця укомплектованого гужового транспорту може перевезти в рік 390-420 т вантажів. Усі показники використання автотранспорту поділяються на три групи: інтенсивності, продуктивності й економічності. До показників інтенсивності відносять: коефіцієнт використання автопарку, який визначають діленням автомобіле-днів перебування в господарстві на автомобіле-дні в роботі; коефіцієнт технічної готовності, що розраховується діленням різниці між автомобіле-днями перебування в господарстві і автомобіле-днями в ремонті на автомобіле-дні перебування в господарстві; середню технічну швидкість, яку обчислюють діленням загального пробігу автомобілів на час перебування в русі; середню експлуатаційну швидкість, що є часткою від ділення загального пробігу на час перебування автомобілів у наряді; середню відстань перевезень тонни вантажу, яку розраховують діленням вантажообороту в тонно-кілометрах на загальну кількість перевезеного вантажу в тоннах; середньодобовий пробіг автомобіля в кілометрах, який визначають діленням загального пробігу автомобілів на автомобіле-дні в роботі; коефіцієнт використання пробігу, що дорівнює відношенню пробігу автомобілів з вантажем до загального пробігу; коефіцієнт використання вантажопідйомності, який розраховують за формулою: де Кв - коефіцієнт використання вантажопідйомності; Зво - загальний вантажооборот, ткм; Воп - вантажооборот причепів, ткм; Пв - пробіг з вантажем, км; Вп - вантажопідйомність середньооблікового автомобіля, т. Показники продуктивності автотранспорту: виробіток автомобілів на одну середньооблікову автомобіле-тонну: де Ва - виробіток автомобілів на 1 середньооблікову автомобіле-тонну; Вт - кількість перевезених вантажів, т; Атд - автомобіле-тонно-дні; кількість тонно-кілометрів на середньооблікову автомобіле-тонну в тонно-кілометрах, що розраховується з виразу: Показники економічності автотранспорту: собівартість тонно-кілометра (десяти або ста тонно-кілометрів), яка визначається діленням прямих експлуатаційних витрат по автотранспорту на 108 вантажооборот; прямі експлуатаційні витрати на 100 км пробігу й окремо на тонну перевезеного вантажу, грн; витрати пального на 100 км пробігу й окремо на 100 ткм.; витрати пального на тонну перевезеного вантажу. Рівень наведених техніко-економічних показників коливається приблизно в таких межах: коефіцієнт використання автопарку - 0,70-0,75, технічної готовності - 0,81-0,85, використання пробігу - 0,50-0,55, використання вантажопідйомності - 0,85-0,90, середньотехнічна швидкість - 22-26 км, середньо-експлуатаційна - 13-16 км, середня віддаль перевезень - 18- 23 км, виробіток на середньооблікову автотонну - 900-1200 т і 15-25 тис. ткм. Найбільш повно про ефективність використання автомобільного парку можна судити за показниками продуктивності й економічності. Підвищення їх рівня досягається, коли абсолютна величина коефіцієнтів використання автопарку, технічної готовності, використання пробігу і вантажопідйомності найменше відхиляються від одиниці, а також коли зростає середньодобовий пробіг і середньоексплуатаційна швидкість, зменшуються простої автомобілів під навантаженням і розвантаженням. Для розрахунку й аналізу вантажообороту автопарку (Откм) використовують формулу: Откм = Вп · Ка · Кв · Кп · L = 365 де Вп - вантажопідйомність автопарку (загальний тоннаж), т; Ка - коефіцієнт використання автопарку; Кв - коефіцієнт використання вантажопідйомності; Кп - коефіцієнт використання пробігу; L- середньодобовий пробіг автомобілів, км. Дану формулу можна використовувати і для визначення та аналізу вантажообороту по окремих марках автомобілів. Для того щоб виявити відносний і абсолютний вплив техніко- економічних показників на зміну вантажообороту автопарку у звітному періоді порівняно з базовим, можна скористатися індексним способом. З цією метою в чисельнику формули проставляються наведені вище техніко- економічні показники у звітному році, а в знаменнику - в базовому. Встановити ступінь впливу на вантажооборот підприємства, скажімо, фактора вантажопідйомності автопарку можна за формулою: а коефіцієнт використання автопарку - в виразу: За такою самою методикою визначають вплив інших техніко- економічних показників. Для виявлення ступеня впливу на вантажооборот останнього з них - середньодобового пробігу автомобіля - формула набуває такого вигляду: 109 Якщо від чисельника будь-якої з наведених формул відняти її знаменник, то результат покаже абсолютну зміну вантажообороту, спричинену зміною відповідного техніко-економічного показника. Кожний з розрахованих часткових індексів свідчить про відносну зміну вантажообороту під впливом даного показника. Для поліпшення використання транспорту в аграрних підприємствах насамперед важливо досягти раціональної технологічної структури перевезень: автомобілями - 50-65 %, транспортними поїздами - 30-35, гужовим транспортом - 10 %. Для підвищення ефективності використання автопарку погрібно встановити раціональну структуру його і достатньо забечпечити причепами. Нині аграрні підприємства гостро відчувають нестачу самоскидів і спеціалізованих автомобілів, частка яких повинна бути істотно збільшена (до 43 і 20 % усього автомобільного парку). Вантажопідйомність причепів доцільно довести, як мінімум, до 10-15 % вантажопідйомності автопарку. Дуже важливо також поліпшити стан доріг, підвищити кваліфікацію водіїв, покращити технічне обслуговування автомобілів, перейти на прогресивні форми організації праці та її матеріального стимулювання. |